знижувати
ЗНИ́ЖУВАТИ, ую, уєш і рідше ЗНИЖА́ТИ, а́ю, а́єш, недок., ЗНИ́ЗИТИ, зни́жу, зни́зиш, док., перех.
1. Переміщати, опускати нижче.
Почув Лис, що щось там шпортає у нього на животі; От-от би [Лис] знизив хвіст та обігнався, але ні, його хвіст нині — боєва хоругов, не можна! (Фр., IV, 1950, 69);
Чом ти знизила вії?.. А за віями — тьма. Буде, буде, Маріє, і для нас ще весна (Сос., Близька далина, 1960, 281).
2. Зменшувати, ослабляти рівень, ступінь і т. ін. чого-небудь.
Герман.. знижував та знижував робітницьку плату (Фр., V, 1951, 399);
Треба, щоб рівень закупочних цін спонукав колгоспи підвищувати продуктивність праці і знижувати виробничі затрати (Програма КПРС, 1961, 72);
Щоб знизити температуру зерна, особливо коли воно з підвищеною вологістю, треба систематично провітрювати зерносховища (Колг. Укр., 2, 1957, 13);
// Погіршувати, послабляти якість, майстерність і т. ін.
Пишучи для дітей, він [В. Бичко] не знижує своєї майстерності, не приглушує поетичного звучання (Літ. Укр., 12.I 1965, 4);
// перен. Робити менш значним, важливим, не таким піднесеним; спрощувати, збіднювати.
Довгождана, вистраждана зустріч з народним читачем, людиною високої культури і багатого громадського досвіду, звільнила літературу від необхідності «знижувати» стиль і стилізувати (Талант.., 1958, 220).
3. Робити нижчим за звучанням, тембром (звук, голос).
Спартак наблизився до нього впритул, знизив голос до шепоту (Гончар, Людина.., 1960, 17);
— Нехай відпочине [Анеля],— підхопив Бжеський, знижуючи тон (Тулуб, Людолови, І, 1957, 8).
4. рідко. Принижувати гідність, ображати.
Не хочеться рід свій поважний знизити (Барв., Опов.., 1902, 423).
Словник української мови (СУМ-11)