осілий —
осі́лий дієприкметник
Орфографічний словник української мови
осілий —
Який осів; (люд) некочовий, немандрівний.
Словник синонімів Караванського
осілий —
[оус’ілией] м. (на) -лому/-л'ім, мн. -л'і
Орфоепічний словник української мови
осілий —
-а, -е. 1》 Дієприкм. акт. мин. ч. до осісти 1), 2), 4), 8). 2》 у знач. прикм.Який постійно живе на одному місці. || Пов'язаний з постійним проживанням на одному місці. Осіле життя. 3》 у знач. прикм. Який протягом року живе в тій самій місцевості (про птахів, тварин).
Великий тлумачний словник сучасної мови
осілий —
ОСІ́ЛИЙ, а, е. 1. Дієпр. акт. до осі́сти 1, 2, 4, 8. Запах осілої на телефонних апаратах пилюги та шереги виструнчених .. співробітників повернули Преображенського до дійсності (Іван Ле); Самою серединою [села] плив невеликий потік...
Словник української мови у 20 томах
осілий —
Осі́лий, -ла, -ле
Правописний словник Голоскевича (1929 р.)
осілий —
ОСІ́ЛИЙ, а, е. 1. Дієпр. акт. мин. ч. до осі́сти 1, 2, 4, 8. Запах осілої на телефонних апаратах пилюги та шереги виструнчених.. співробітників повернули Преображенського до дійсності (Ле, Міжгір’я, 1953, 269)...
Словник української мови в 11 томах