легат
ЛЕГА́Т, а, ч.
1. У стародавньому Римі — намісник імператора в провінції в період принпипата.
[Аврелія:] Мати завтра збирається в Єгипет, бо вітчим від цезаря туди легатом їде (Л. Укр., III, 1952, 286);
В місто прибули частини мезійської армії під командуванням легата (намісника) Нижньої Мезії Плавтія Сільвана (Нариси стар. іст. УРСР, 1957, 307).
2. Дипломатичний представник папи римського; нунцій.
Єзуїт Посевін, легат папський, перший начав унію в Україні (Шевч., І, 1951, 149).
Словник української мови (СУМ-11)