вирубувати
ВИРУ́БУВАТИ, ую, уєш і ВИРУБА́ТИ, а́ю, а́єш, недок., ВИ́РУБАТИ, аю, аєш, док., перех.
1. Рубаючи, звалювати з кореня все на якій-небудь ділянці (кущі, дерева, ліс і т. ін.).
— Кажуть, слабість якась завелась у винограді, чи що, от вони й вирубують кущі та палять їх (Коцюб., І, 1955, 191);
Семен взяв у Горпини лопату й почав енергійно вирубувати кропиву (Ю. Янов., II, 1958, 354);
Зробіте ласку, дядечку, велику, Не жалуйте дерев старих, Візьміть та вирубайте їх (Гл., Вибр., 1957, 112);
Давня-прадавня легенда розповідає, що колись тут був великий ліс, та з часом його вирубали зайшлі люди — чужинці (Цюпа, Назустріч.., 1958, 6);
// Зрубувати, обравши серед інших за якими-небудь ознаками.
От баба й просить діда: — Поїдь, діду, в ліс, вирубай там мені деревинку та зробимо колисочку (Укр.. казки, легенди.., 1957, 198).
2. Рубаючи, виймати, видобувати що-небудь.
*Образно. Сказаного й сокирою не вирубаєш (Номис, 1864, № 12870).
3. Рубаючи, надавати чому-небудь певної форми; виготовляти, висікати.
В лещатах вирубують з листового матеріалу різні заготовки виробів (Практ. з машинозн., 1957, 46);
На мармурових брилах вирубував він обрис Титанів, що рвонулись до вилому із тьми (Бажан, Італ. зустрічі, 1961, 11);
// Рубаючи, утворювати заглибину в чому-небудь твердому.
Падь була невелика. Наче якийсь велетень сокирою вирубав її в горах, але не спромігся прорубати гору наскрізь (Трубл., І, 1955, 93).
4. Рубаючи, вбивати, знищувати всіх або багатьох.
Інший б’ється й рубається, не відступаючи, як мур, поки або впаде, або чисто коло себе вирубає (Вовчок, І, 1955, 333);
— Він радив тухольській громаді не спиняти монголів перед тісниною, але впустити їх у кітловину. Тут можна їх обступити і вирубати до останнього (Фр., VI, 1951, 92).
5. гірн. Видобувати вугілля, руду.
[Хмара:] Риндін за одну зміну при мені зробив повний цикл по всій лаві і вирубав сто двадцять шість тонн, при нормі вісім і дві десятих (Корн., II, 1955, 159).
◊ Вируба́ти по-украї́нськи (або іншою мовою), заст. — говорити з підкресленою старанністю українською (або іншою) мовою.
А старий пан так і вирубає по-українськи, так і підсипається горошком [до запорожців] (Морд., І, 1958, 120).
Значення в інших словниках
- вирубувати — виру́бувати дієслово недоконаного виду Орфографічний словник української мови
- вирубувати — -ую, -уєш і вирубати, -аю, -аєш, недок., вирубати, -аю, -аєш, док., перех. 1》 Рубаючи, звалювати з кореня все на якій-небудь ділянці (кущі, дерева і т. ін.). || Зрубувати, обравши серед інших за якими-небудь ознаками. Великий тлумачний словник сучасної мови
- вирубувати — ВИРУ́БУВАТИ, ую, уєш, рідко ВИРУБА́ТИ, а́ю, а́єш, недок., ВИ́РУБАТИ, аю, аєш, док. 1. що. Рубаючи, звалювати з кореня все на якій-небудь ділянці (кущі, дерева, ліс і т. ін.). Словник української мови у 20 томах
- вирубувати — див. нищити; рубати Словник синонімів Вусика
- вирубувати — ВИДО́ВБУВАТИ (довбаючи, робити заглибину, отвір у чому-небудь), ВИРУ́БУВАТИ, ВИСІКА́ТИ, ВИЖОЛО́БЛЮВАТИ. — Док.: ви́довбати, ви́рубати, ви́сікти, ви́жолобити. Словник синонімів української мови
- вирубувати — Вирубувати, -бую, -єш гл. = вирубати. Словник української мови Грінченка